Numar+de+oxidare

=**Numar de oxidare**=


 * Numărul de oxidare sau starea de oxidare se defineşte ca suma [|sarcinilor] pozitive şi negatice ale unui [|atom], care indică indirect numărul de [|electroni] pe care atomul i-a acceptat s-au cedat. Numărul de oxidare este o aproximare conceptuală, utilă de exemplu când au loc procese de [|oxidare] sau [|reducere].**
 * [|Protonii] unui atom sunt încărcaţi pozitiv, această sarcină fiind compensată de cea negativă a electronilor; dacă numărul de protoni şi de electroni este acelaşi într-un atom, acesta este eletric neutru.**
 * Dacă atomul cedeată un electron, sarcinile pozitive ale protonilor nu mai sunt compensate, nefiind destui electroni. În acest mod se obţine un [|ion] cu sarcină pozitivă ([|cation]), A+, despre care spunem că este un ion monopozitiv; numărul său de oxidare este +1. În schimb, dacă atomul acceptă un electron, protonii nu mai compensează sarcina electronilor, obţinându-se un ion mononegativ, A-. De asemenea, atomul poate ceda un număr mai mare de electroni, rezultând ioni dipozitivi, tripozitivi, etc. În acelaşi mod, poate să accepte un număr mai mare de electroni, obţinându-se ioni dinegativi, trinegativi, etc.**
 * Numărul de oxidare este înscris de obicei, între paranteze, imediat după elementul despre care este vorba. De exemplu, un ion cu număr de oxidare +3, Fe3+, se va scrie în acest mod: fier (III). [|Oxidul] de magneziu, MnO4-, se numeşte "oxid de magneziu (VII)" (numărul de oxidare al magneziului fiind +7); în acest fel se poate face diferenţierea de alţi oxizi. În aceste cazuri nu este necesată indicarea tipului sarcinii ionului, adică dacă ionul este pozitiv sau negativ.**
 * În formula chimică, numărul de oxidare al ionilor se indică printr-un supra-indice după simbolul elementului, cum s-a văzut la Fe3+, sau de exemplu la oxigen (II), O2-. Nu se indică numărul de oxidare în cazul în care elementul este neutru.**
 * Formula următoare prezintă molecula de iod, I2, acceptând doi electroni, modalitate prin care va prezenta un număr de oxidare de -1:**
 * I2 + 2e- → 2I-**
 * Când se scriu reacţii chimice, următoarele reguli permit obţinerea numărului de oxidare, pe care îl prezintă fiecare element:**
 * La atomii care împart un electron, se consideră că atomul cu o [|electronegativitate] mai mare acceptă electronul şi celălalt îl cedează.**
 * Dacă atomii sunt egali, se consideră că electronul este împărţit.**
 * Câteodată, nu este clar ce număr de oxidare au ionii unei [|molecule]. De exemplu, în molecula de Cr(OH)3, nu ni se indică nici un număr de oxidare, dar există o legătură ionică. Din acest motiv, există câteva reguli ce ajută în determinarea numărului de oxidare al fiecărui ion:**
 * Numărul de oxidare al atomilor neutrii este egal cu zero.**
 * În moleculele neutre, suma numerelor de oxidare ale elementelor ce o formează dă zero.**
 * [|Florul] are întodeauna numărul de oxidare -1 (este vorba de un atom foarte electronegativ).**
 * [|Oxigenul] tinde să aibă un singur număr de oxidar, şi anume -2, cu unele excepţii:**
 * în prezenţa florului, care va avea numărul de oxidare -1.**
 * Când sunt legături între atomii de oxigen, un oxigen neutralizează sarcina unui altuia.**
 * În peroxizi, de exemplu, în apa exigenată (peroxidul de hidrogen), H2O2, unde avem O22-, deoarece se consideră că atomul de oxigen are numărul de oxidare -1.**
 * În superoxizi; -1/2.**
 * Ionii elementelor din [|grupa] I A a tabelului periodic au numărul de oxidare +1 în compuşi.**
 * Ionii elementelor din grupa a II-a A a tabelului periodic au numărul de oxidare +2 în compuşi.**
 * [|Halogenii] au în mod norma numărul de oxidare -1 (cu excepţia cazului în care se combină cu atomii aşa de electronegativi ca şi ei, precum oxigenul sau alţi halogeni).**
 * [|Hidrogenul] are numărul de oxidare +1, cu excepţia cazului în care formează [|hidruri] metalice.**
 * De exemplu, în compusul Cr(OH)3, oxigenul are numărul de oxidare -2 iar hidrogenul +1. De aceea, gruparea [|hidroxid] are o sarcină negativă (-2+1), fapt pentru care se scrie, dacă nu formează un compus, ca OH-. Deci, în Cr(OH) există trei hidroxizi, pentru că există trei sarcini negative care neutralizează ionul de [|crom], atât timp cât este vorba de un ion tripozitiv, Cr3+.**