Animalele+care+imi+plac

=//__Leu__//= Leul este unica felina care traieste si vaneaza in grup. Masculul, adesea denumit „regele animalelor", troneaza maiestuos cu frumoasa lui coama printre femelele clanului sau. Pentru a tine intrusii la distanta de teritoriul lui, scoate ragete teribile care se aud de jur imprejur pe o raza de 10 km. Cu toate acestea, este un lenes teribil, care petrece aproape 20 de ore pe zi dormind sau odihnindu-se. De altfel, grupul este condus de o leoaica. Si tot leoaicele sunt cele care vaneaza si se ocupa de pui. Puii de leu sunt mici ghemotoace de blana care petrec primele trei luni de viata alaturi de mama lor, departe de restul grupului. Catre varsta de trei ani, tinerii masculi adulti sunt goniti de catre masculul dominant. Atunci ei incearca sa ia locul unui mascul dominant in alt grup. Iubire animalica Ritualul imperecherii este un limbaj universal, chiar daca fiecare specie are propriul sau dialect. Cand un leu este gata sa se imperecheze, nici o leoaica nu ii poate scapa. Copulatia are loc o data la fiecare 15 minute, timp de o saptamana intreaga. Insa aceasta etalare de vigoare insatiabila se produce doar o data la doi ani.


 * Leul alte poze si imagini** [[image:http://www.copilasul.com/images/animale/leul2.jpg align="left"]]



= =

=//__Tigru__//=




 * Tigrii sunt cele mai mari feline din lume, astfel un tigru mascul cântărind până la 300 kg şi având aproximativ 3,2 m lungime, iar o femelă - până la 190-200 kg greutate şi o lungime de 2,4 m, dimensiuni maxime 4m şi 350 kg ;
 * Înălţimea unui tigru poate atinge 1 m;
 * Au o blană mătăsoasă, de-obicei portocalie ( cu excepţia tigrilor albi bengalezi), cu dungi lungi negre;
 * Au musculatura dezvoltată, adaptată unui prădător;
 * Este un prădător de-obicei nocturn;
 * Are toate simţurile dezvoltate, în special vederea nocturnă.

Reproducere
Au de obicei 2-4 pui, după o perioadă de gestaţie de 104 zile.

Comportament social
Tigri sunt vânători solitari. Puii stau cu mama lor cel mult doi ani, apoi pornesc să îşi ia în stăpânire un teritoriu propriu. Masculii se îndepărtează de locul unde s-au născut, însă femelele rămân adesea aproape de teritoriul mamei.

Hrănire
Tigrii se hranesc cu căprioare, porci sălbatici, bivoli.

Statut
Specie în pericol de dispariţie. Tigrul siberian şi tigrul chinezesc sunt specii extrem de periclictate, aduse aproape în pragul dispariţiei. Uşor de recunoscut după blana lor vărgată, cei mai mulţi tigri trăiesc in paduri sau zone cu multă iarbă. Sunt înotaători puternici şi adesea se scaladă în lacuri sau râuri. Până în ultimele au existat opt subspecii distincte de tigru. La ora actuală au mai rămas însă numai cinci, dintre care tigrul de China se confruntă cu pericolul iminent al dispariţiei.



=//__Ursi panda__//=



Ursii panda ocupau candva o mare parte din China, precum si nordul Birmaniei si Vietnamului. Dar schimbarile climatice si in primul rand cresterea populatiei umane i-a alungat din aceste regiuni. In prezent, ultimii ursi de bambus traiesc in sase zone din sud-vestul Chinei. Unele parti din aceste regiuni muntoase, izolate una de cealalta, sunt rezervatii naturale, dar aproape jumatate din populatia de panda traieste in afara zonelor protejate. Desi munti impermeabili, cu un climat bland, subtropical, sunt habitatul lor preferat. Panda mai traiesc si in regiuni foarte inalte, ajungand pana la 4000 de metri altitudine. Ursii panda au fata rotunda, cu blana alba ,specifica, urechi negre si semne negre in jurul ochilor. Membrele si umerii sunt deasemenaea de culoare neagra. Femelele cantaresc in jur de 80 de kg, iar masculii ating o greutate de 85-125 kg si o inaltime de 180 cm. Panda uriasi mananca aproape exclusiv frunze si muguri de bambus. Pentru a se satura cu aceasta hrana slaba in nutrienti, au nevoie de 30 kilograme pe zi. Acest lucru inseamna ca trebuie sa manance si 16 ore pe zi, consumand si uneori si bulbi de plante, radacini, oua si mici mamifere. Dependenta extrema de bambus ca surasa de hrana face din ursul panda o specie extrem de vulnerabila. Ca urmare, multi dintre ei mor daca plantele din regiunea in care traiesc dispar dupa ce infloresc in masa -un fenomen ce are loc la intervale cuprinse intre 30-40 de ani. In trecut panda puteau apela la alte tipuri de bambus, din regiunile mai joase , dar in prezent aceste zone au fost defrisate. Ca mod de viata ursii panda sunt singuratici si isi petrec aproape intreaga zi mancand. Se retrag in pesteri sau in arbori inalti pentru a dormi. Desi sunt activi tot anul, miscarile lor sunt foarte lente , din cauza regimului alimentar vegetarian scazut in nutrienti. Femelele panda devin capabile de reproducere dupa 3 sau 4 ani de viata. In timpul perioadei de imperechere, intre lunile aprilie si mai, ambele sexe lasa urme de miros pe stanci si copaci. Uneori, mai multi masculi se lupta pentru o femela. Ursii scot urlete in perioada de imperechere. O data la doi sau trei ani, o femela naste unul sau doi pui de marimea unor hamsteri, dupa o perioada de gestatie cuprinsa intre 3 si 6 luni. Micutii cantaresc doar 75-150 de grame si avand nevoie constanta de caldura si ingrijire; deobicei doar unul supravietuieste. Puii devin independenti la varsta de 18 luni. Ursii panda au un ritm de reproducere foarte scazut, multi tineri ursi murind din motive inca necunoscute. Ursul panda este simbolul speciilor aflate pe cale de disparitie. In prezent doar cateva grupuri mai traiesc in sud-vestul chinei. In ciuda masurilor de protectie ursii sunt pe cale de disparitie din cauza distrugerii habitatului. In iunie 2004, s-a estimat ca mai sunt in libertate doar 1600 de exemplare.

=__//Iepuri//__= Iepurasii sunt animale cu blana moale si fina, foarte prietenosi si foarte incantati cand li se acorda atentie – motiv pentru care sunt foarte potriviti pentru a tine companie copiilor de 6-8 ani. Iepurii prefera sa traiasca alaturi de alte animale din specia lor, precum si alaturi de porcusori de Guineea. Poti recunoaste un iepure sanatos dupa: - comportamentul sau plin de viata - blana curata, bogata si lucioasa - ochiii atenti si clari - nasul uscat - urechile curate - zona curata din jurul anusului. Iepurele este un animal foarte sociabil si, cu putina rabdare, poti deveni usor prietenul lui. Intotdeauna sa ii vorbesti pe un ton prietenos si incearca sa il chemi mereu pe numele pe care i l-ai ales. La inceput, iepurasul este timid, asa ca pentru a-l putea convinge sa accepte mangaierea ta, atrage-l cu ceva delicios de mancare. Astfel, se va obisnui cu mirosul mainii tale si vei putea sa il mangai oricand. Cand sta intins, inseamna ca nu vrea sa fie deranjat. Intotdeauna trebuie sa te comporti cu el gentil, fara miscari bruste, pentru a nu-l speria.



=//Cai//= Reconstituirea evoluţiei calului s-a realizat pe baza studuilui fosilelor. Strămoşul îndepărtat al calului, //Propalaeotherium//, era un animal de mărimea unui câine, având mai multe degete la picioare decât calul actual (care are numai unul, celelalte fiind atrofiate), ce trăia în păduri, hrănindu-se cu frunze. Într-o perioadă de timp de aproximativ 50 de catralioane de ani, calul devine animalul ierbivor, cu forma şi mărimea din zilele noastre, atrofierea degetelor de la picioare fiind o adaptare la fugă. Evoluţia calului s-a putut urmări în mod deosebit în America de Nord. Această evoluţie are loc treptat, fiind documentată de fosilele descoperite. Astfel, procesul de evoluţie a calului începe din perioada eocenă, cu aproximativ 555 de milioane de ani în urmă. Strămoşul calului din aceea perioadă era //Hyracotherium// numit de unii şi //Eohippus//, care se hrănea cu frunze şi fructe din pădure. Mărimea sa era de 20 de cm înălţime la umăr. //Hyracotherium// se deosebea mult de calul de azi: era de mărimea unei vulpi sau căprioare, avea spinarea încovoiată, gâtul, botul şi picioarele erau scurte, piciorul era asemănător labei de câine (cu degete), craniul şi creierul erau mici. În urmă cu circa 50 de milioane de ani urmează un proces lent de evoluţie, perioada de trecere de la //Hyracotherium// la //Orohippus//. Aceasta se produce prin hrănirea mai variată, ce determină o modificare a dentiţiei. Din //Orohippus// ia naştere forma următoare a calului (ca.47 miloane de ani) //Epihippus//. Dinţii devin mai tari şi mai bine fixaţi, fapt explicat prin schimbarea hranei datorită schimbării climei din America de Nord (climă uscată), prin reducerea zonei pădurilor şi apariţia stepei, strămoşul calului adaptându-se la vegetaţia specifică de iarbă a stepei.

Faza următoare de evoluţie a calului //Mesohippus// a apărut în urmă cu 40 de milioane de ani. Acest strămoş al calului era mai mare, înălţimea la grebăn (umăr) fiind de 60 cm, spinarea mai puţin încovoiată, gâtul, picioarele şi botul mai lungi, numărul degetelor de la picior redus la 3 degete. În urmă cu cca. 35 milioane de ani apare //Miohippus//, care era mai mare şi cu craniul mai lung decât forma precedentă. În urmă cu 24 milione de ani, în familia calului se diferenţiază forme variate, dar unele forme dispar, incapabile să se adapteze la noile condiţii de mediu. Linia care a supravieţuit, adaptată la hrănire cu frunze şi cu iarbă (greu digerabilă fiind bogată în silicaţi) a fost Opalphytolith, la care în evoluţia dinţilor, apar dinţi robuşti, mai rezistenţi la tocire. Aceste animale au picioare mai lungi şi pot să alerge mai repede pe vârfurile degetelor pe zonele întinse de stepă. Varianta următoare în evoluţia cabalinelor este //Parahippus//, ce apare în urmă cu 23 miloane de ani: animalul are încă trei degete, posedă însă dinţi mai lungi ca predecesorii lui.

Urmaşul său, //Merychippus//, apare în urmă cu 18 milioane de ani. Cu toate că are tot trei degete, calcă numai pe vârfurile lor; dinţii capătă o formă tot mai rezistentă, apropiindu-se de forma dentiţiei actuale a calului. Din linia //Merychippus// iau naştere un număr mare de variante, printre care şi varianta foarte asemănătoare calului de azi, cu o dentiţie rezistentă. În urmă cu 15 milioane de ani apare //Pliohippus//, cal cu trei degete la picior, asemănător calului actual, urmat de succesorul său //Dinohippus//. Tipul calului de azi, //Equus//, apare în urmă cu cca. 4 milioane de ani. Calul din America de Nord dispare acum câteva mii de ani, fiind readus de către europeni, în procesul de colonizare a Americii, în secolul al XVI-lea. Calul readus în America se sălbăticeşte din nou, apărând mustangul, calul indienilor din America; un proces asemănător se produce în Australia cu calul şi măgarul. Calul de sex mascul este numit armăsar, femela fiind numită iapă. Aceasta poate să aibă un mânz pe an, perioada de gestaţie la iapă având o durată